חושך
זה מבחן. את זה היא מבינה. אם כי היא לא לגמרי מבינה על מה היא נבחנת. אבא שלה שם וגם אחיה. הילדה לא יודעת איפה אמא, כנראה לא בבית. היא כן מבינה שהיא מוכיחה משהו לאבא. משהו שמכווץ את הגרון שלה כשהיא מעיזה לחשוב שאולי תיכשל בו. בחוץ חושך. חושך רגיל של ערב. אולי מוקדם בערב, אולי קצת אחרי שהשמש שקעה. אולי אמצע הלילה. אבל מרגע שאבא אמר את המילים, ללכת עד השדות בקצה השיכון ולחזור מצד שני, לגמרי לבד, החוץ הפך לממלכה של צללים מאיימים.
הסיפור פורסם בהַמּוּסָךְ מוסף לספרות ב-7.4.21
הדף נקרא 115 פעמים
3 תגובות
הבו לי דף באקראי
בצע לוגין על-מנת להגיב
כאן
Beautiful! An inner tickle of the fragility and power of liminality
תודה אופיר:)
![](https://ik.imagekit.io/g3jrzlo0a//rails/active_storage/blobs/redirect/eyJfcmFpbHMiOnsibWVzc2FnZSI6IkJBaHBBazhMIiwiZXhwIjpudWxsLCJwdXIiOiJibG9iX2lkIn19--ded25711ddd8addf32aa247aa73f530cb3c13a6f/maxresdefault.jpg)
כל הכבוד על הפרסום ועל הסיפור.